1.
לפי הארט, הקריטריון להכרעה בשאלה "מהו חוק?" (התקפות המשפטית) לא בהכרח כולל רכיב מוסרי. כאן טמונה ביקורתו המרכזית על משפט הטבע – הדרך בה נתפס היחס בין החוק למוסר. במשפט הטבע, קיימים עקרונות-על מסוימים אליהם צריך חוק מסוים להתאים בכדי להיחשב כחוק – לקבל תקפות משפטית. לעומת זאת, אליבא דהארט, חוק יכול להיחשב ככזה מבלי לעמוד בקריטריונים המוסריים הללו. יותר בפירוט, ביקורתו נשענת על שני ראשי פרקים כמפורט להלן.
ראשית, הוא מציג את הביקורת הרווחת (בין היתר, מיל ובנתהם) המתבססת על העדר-ההבחנה בין חוק במובן הפרסקריפטיבי לבין חוק במובן הדסקריפטיבי. לפי הביקורת, משפט הטבע סובל מאי-תפיסת המובנים השונים האמורים של חוק – המובן המתאר התנהגות והמובן המצווה על התנהגות. החוק הדסקריפטיבי הוא סדר-הדברים, הרגולריות שבטבע, ולכן "מגלים" אותו כבמדע – לא ניתן להפר אותו או לציית לו. החוק הפרסקריפטיבי מייצר דרישות או מרשם מסוים להכוונת התנהגות בני-האדם, וניתן לדבר עליו במונחים של הפרתו או ציות לו – כשהשאלה היא האם בני-האדם מתנהגים כמו שהחוק הכווין אותם להתנהג או לא.  
הביקורת של הארט תקפה בוודאי כאשר גישת משפט הטבע היא כזו אשר מחזיקה בבסיס טלאולוגי-תיאולוגי, של אל כל-יכול המכוון את הטבע כולו ובתוכו את בני-האדם – תפיסה המובילה, בין היתר, לבלבול האמור. אך להארט ביקורת גם ובעיקר על הגישות הטלאולוגיות שאינן תלויות בבסיס התיאולוגי, כגון הגישה האריסטוטלית, לפיהן התכלית טבועה בכל אובייקט ובכלל זה גם באדם, והיותו מודע לתכלית לא מכוננת את התכלית אלא נגזרת ממנה. כלפי גישות אלה הוא מבסס ביקורת הנוגעת בעיקר ב"הפרזה" של פיתוח הבסיס הטלאולוגי המינימאלי שקיים גם לשיטת הארט (ראו שאלה 2). הוא לא מאמץ את התכליות שגישות משפט הטבע השונות מאמצות (ראו עמ' 191 לדוג': אריסטו, אקווינס וכו'). 
קיים אמנם קשר כלשהו בין חוק למוסר – השניים לא זרים זה לזה (ראו שאלה 2). ברם, הארט סבור שגישות משפט-הטבע בנו על הקשר הזה תלי תילים של טענות לא נכונות, בעוד הקשר ההכרחי בין החוק למוסר בסיסי ו"צנוע" הרבה יותר. קיים תוכן מינימאלי לקשר הזה, ולא תוכן גרנדיוזי כמו שגישות משפט הטבע טוענות.  

2.
ככל שמשפט הטבע שם דגש בקשר בין חוק למוסר, הוא אינו שגוי לחלוטין – קיים, כאמור, קשר כלשהו בין חוק למוסר. 
בפירוט: לשיטתו, קיימים רכיבים בגישת משפט הטבע שניתן לקבלם, והוא מתמקד בכאלה המסייעים בהבנה טובה יותר של המוסר והחוק. ההישענות על התפיסה הטלאולוגית לא נתפסת כשגיאה מוחלטת לשיטתו, שכן קיימים היבטים טלאולוגיים אליהם החוק צריך להתייחס. בהקשר של חוק-יציר-אדם, ניתן להישען על ההישרדות (שאיפה להמשכיות) – במובנה הרחב כתכליתו הטבעית של האדם - כמכווינה את התנהגות בני-האדם ואת הדרך בה אנו מנתחים התנהגות זו. ממילא הבסיס ה-הישרדותי הזה להתנהגות בני-האדם משפיע על המשפט ועל הדרך בה אנו מנתחים אותו. המשפט עוסק בשאלה "כיצד יש לכוון את חייהם של בני-האדם בקבוצה מסוימת", ובכך טמונה כבר ההנחה לפיה בני-האדם מעוניינים לחיות= לשרוד. המסקנה: אכן קיימים עקרונות אוניברסאליים (זמן+ מקום) בסיסיים של משפט ומוסר, שמקורם באמיתות אוניברסאליות. אמיתות אלה מבססות את התוכן המינימאלי, או הגרסה הצנועה של משפט-הטבע, אותה מקבל הארט, בניגוד לגרסה הצנועה-הרבה-פחות אותה למדנו לזהות כמשפט הטבע, ואותה הארט ביקר, כאמור לעיל.  
מכך משתמע שלא ניתן לדחות לחלוטין את גישת משפט הטבע, ככל שהיא טוענת לעקרונות מסוימים שבהתאם אליהם נבחנת תקפותו של חוק. בהינתן התכלית של הישרדות, החוקים-יצירי-אדם צריכים להתאים לתוכן המינימאלי הנדרש. הארט מדגים היבטים הנתפסים בעיניו כחלק מאותו תוכן מינימאלי המבסס במידה מסוימת טענות נוסח משפט הטבע, בכך שאליו צריכים החוקים להיות מותאמים: פגיעותו של האדם, השוויון המהותי בין בני-האדם, טבעו הסמי-אלטרואיסטי של האדם (אדם לאדם – אדם, ולא זאב או מלאך), מחסור במשאבים, מגבלות קוגניטיביות ומנטאליות,  וכיו"ב. 
דוגמות אלה מאוששות את הגרסה הצנועה של טענות משפט הטבע, ולא ניתנות לרדוקציה פורמליסטית – לא ניתן להסביר החוק ללא הישענות על תוכן מינימאלי "מוקדם" לו, שלאורו החוק צריך להיבחן. 
עם זאת, כאמור, התפיסה הרווחת של משפט הטבע תופסת את ההיבטים הטלאולוגיים הבסיסיים הללו כנקודת-מוצא בלבד לתפיסה הרואה בתכלית בני-האדם משהו רחב הרבה יותר. "טוב" כלשהו שלפיו צריך גם החוק, המכוון לכוון את התנהגותם של בני-האדם, להיבחן. כאן נפרדת דרכו של הארט ממשפט הטבע. 

3.
טענתו זו של הארט באה להשלים/לתקן את דרך החשיבה הפוזיטיביסטית לפיה אין מגבלות תוכניות על החוק. הוא מציע להוסיף לדרך בה הפוזיטיביסט מנתח את החוק גם את ההיבט שעשוי להיתפס כמאפיין את הגרסה הצנועה של משפט הטבע, קרי, ההתחשבות ההכרחית של החוק במאפייניו הבולטים של מושאיו – בני-האדם. בהיבט זה, קיימת מגבלה מסוימת, גם אם בסיסית ביותר, על תכניו של החוק. במגבלה זו קיים יסוד טלאולוגי. שכן ניתוח של החוק – שבא להכווין התנהגות של בני-אדם – חייב להתייחס גם לתכליתה הטבעית של התנהגות בני-האדם. ההתייחסות ההכרחית הזו לתכנים הנמצאים "מחוץ" לחוק כגון תכלית ההישרדות, משמיטה את הבסיס מתחת לטענה הפוזיטיביסטית לפיה אין כלל מגבלות תכניות על החוק. 
	עם זאת, משתמעת מטענה זו גם הביקורת של הארט על גישות משפט הטבע, עליה עמדנו בשאלות 1 ו-2 לעיל. הארט דוחה את הגרסה הקיצונית של הפוזיטיביזם שלא מוכן לקבל כל מגבלה תוכנית על החוק, ובו-בזמן דוחה גם את הגרסה הגרנדיוזית של משפט הטבע, שלא מסתפקת, ככתוב בחלק האחרון של המשפט המצוטט, רק באמיתות הבסיסיות של חיי בני-האדם, אלא שואפת לאמיתות נשגבות, ומאמצת תכליות החורגות בהרבה מהתכלית המינימאלית של המשכיות-הישרדות. בכך, הטענה כמו מסכמת את מהלכו של הארט בדרכו לשביל-הביניים בין גישות הקיצון הללו. 

4.
גרסאותיה של הטענה בדבר הקשר בין המוסר למשפט:
גרסא מס' 1: בכדי שמערכת משפטית תהיה בת-קיימא, אין די בהיבטי הכפייה בכוח שבבסיסה, אלא צריך שיתקיים פן מוסרי-נורמטיבי – שבני-האדם יאמינו בכוחה המוסרי ולא רק בכוח-הזרוע שלה. 
לפי הארט, אכן, כדי שיתקיים הפן של הכפייה בחוק, צריך להתקיים מינימום מסוים של בני-אדם מתוך הקבוצה כלפיה מכוון החוק, אשר תציית לו וולונטרית. במובן זה, הפן של הכפייה יוצא מנקודת-הנחה לפיה קיימת כבר סמכות לחוק. אך יש לשים לב שהציות של אותם אלה אשר מעמידים את הסף המכונן את סמכות החוק - ציות במובן הפנימי-נורמטיבי - מנותק משיפוטם המוסרי בכל הנוגע לחוק.  גם אלה אשר מצייתים וולונטרית לחוק לא בהכרח מחויבים להחזיק עצמם מחויבים מוסרית לחוק (על-אף שמתקיים יחס ישיר בין מוסריותו של החוק בעיניהם לבין מידת-יציבותו). במילים אחרות: אין דרישת-קדם של פן מוסרי לחובה כדי שתקום חובה משפטית. 
גרסא מס' 3: בחוק טבוע צורך לפרשו במטרה ליישמו על מקרים פרטניים – תהליך קונקרטיזציה. מלאכת הפרשנות השיפוטית של נורמות כלליות כוללת לא-פעם הכרעה בין ערכים מוסריים שונים, במסגרת תהליך של מציאת האיזון הצודק בין אינטרסים מתחרים.
לפי הארט, אכן קיימים היבטים שעשויים להיתפס כ-"מוסריים" במסגרת מלאכת הפרשנות, כגון העדר משוא-פנים, שיקול כל האינטרסים הרלוונטיים במסגרת האיזון והחלטה המתבססת על הנמקה שבבסיסה עיקרי-יסוד תבוניים. ברם, הוא טוען שהתקיימותם בפועל – התקיימותו של הפן המוסרי הזה בחוק - שנויה במחלוקת. לראיה, לרוב דווקא אלה שקראו לפרשנות על-פי היבטים מוסריים כאלה, היו אלה שביקרו את המערכת על-כך שבפועל היא אינה עושה בם שימוש. לכן, קשה לקחת את תפיסתם של ההיבטים המוסריים הללו כחלק ראוי ממלאכת השפיטה כעדות לקיומו של קשר הכרחי בין החוק לבין המוסר.  
גרסא מס' 5: בחוק טמון היבט פנימי בסיסי של מוסר-צדק, המתבטא ביסודות הפרוצדוראליים-מוסריים שלו, כגון עקרון הפומביות, עקרון החוקיות, כלליות (המושא וסוג הפעולה), העדר-רטרואקטיביות, וכיו"ב. לכן, גם מבלי להתאים את תכני החוק לאמת-מידה מוסרית תכנית, עומד החוק בדרישות מוסריות מקדימות – זהו המוסר המינימאלי, "הפנימי" של החוק. 
	כל עוד דרישות-הקדם המוסריות בהם צריך לעמוד בחוק הן המינימאליות דלעיל, הארט מוכן לקבלן, אך לשיטתו היחס בין המוסר לצדק אינו איתן או כזה הנטען מכוח עמידה בדרישות אלה בלבד. חוק יכול להיות מאוד לא מוסרי גם תוך עמידה בדרישות המינימאליות-פנימיות-פרוצדוראליות הללו. 
גרסא מס' 6: הארט מביא את הויכוח בין הפוזיטיביסטים לאנשי משפט הטבע, בנוגע לשאלת החוקים ה"רעים" – האם הם חוקים שלא ראוי לציית להם בשל הרוע שבהם, או שאינם חוקים מלכתחילה בשל הרוע שבהם ולכן לא ראוי לציית להם (דוגמת הצורך להעניש רטרואקטיבית את אלה אשר פעלו לפי החוק הרע – בדוגמת גרמניה הנאצית). 
לפי הארט, ראינו כבר (יחסו לגרסא מס' 5) שהקשר בין המוסר "הפנימי" לבין זה "החיצוני" של החוק רופף. בויכוח זה, הוא דוגל בהפרדה בין מה שנתפס כ"מוסרי" לבין מה שנתפס כ"חוק" תקף. הוא טוען שקיימים יתרונות (גם מנקודת-המבט המוסרית) להפרדה כזו, תוך שימת דגש ביכולת לתפיסה ביקורתית של החוק והתעמתות עם חוקים רעים מוסרית. ההפרדה בין "מהו חוק" לבין "מהו חוק שראוי לציית לו" תוביל ליכולת ניתוח טובה יותר של מוסריותו של החוק. תפיסה "רחבה" יותר של החוק, במובן זה שתכיל גם חוקים רעים מוסרית, מאפשרת הבנה ויישום טובים יותר של הרכיבים הלא-מוסריים בחוק והדרך להתמודד עם חוק בעל רכיבים לא-מוסריים.

שאלה	רעיון	נק'	בפועל	הערות	
1	פרספקטיבי מול דסקריפטיבי – הבלבול	8			
	התפיסה הטלאולוגית – הביקורת	8			
	ככלל – תפיסה גרנדיוזית של משפט הטבע, מייחסת יותר מדי לקשר בין מוסר וחוק	8			
2	קיים קשר כלשהו בין מוסר לחוק	6			
	קיים בסיס טלאולוגי כלשהו, על-בסיס ההישרדות-המשכיות – התוכן המינימלי	8			
	הדוגמות לתוכן המינימלי של משפט הטבע	6			
	ובכל זאת – גישת משפט הטבע הולכת רחוק מדי בטלאולוגיה. לא מינימלית אלא גרנדיוזית	5			
3	ביקורת על הפוזיטיביזם הקיצוני – התייחסות לרכיב שמצמיח בכל זאת מגבלה תוכנית מסוימת על החוק	9			
	ביקורת גם על משפט הטבע הקיצוני – המשפט כמייצג את שביל-הזהב של הארט בין הגישות הקיצוניות	5			
4 	גרסא 1 – הצגה וגישתו של הארט	9			
	גרסא 3 – הצגה וגישתו של הארט	9			
	גרסא 5 – הצגה וגישתו של הארט	9			
	גרסא 6 – הצגה וגישתו של הארט	9			
כללי	שק"ד בודק – בונוס	3		ניסוח, יצירתיות וכו'	

חלוקת נקודות: שאלה 1 = 24 נק'. שאלה 2 = 26 נק'. שאלה 3 = 14 נק'. שאלה 4 = 36 נק'. 

ציון סופי: ______________