1.
חירות שלילית נתפסת על-ידי ברלין כחירות מ- דבר כלשהו, בעוד חירות חיובית נתפסת על-ידיו כחירות ל- דבר כלשהו. 
לפי תפיסת החירות השלילית אני חופשי ככל שבני-אדם אחרים מערימים פחות מכשולים בפני יכולת-מימוש רצונותיי – ככל שנרחב תחום אי-ההתערבות. לא מדובר באי-יכולת גרידא, אלא באי-יכולת הנגזרת מהתערבותם של בני-אדם אחרים (ולא, לדוגמה, גורמי-טבע). לא מדובר בשאלה מהם אותם רצונות שאני מעוניין לממש מבלי שיוערמו מכשולים בפניי, אלא רק בכך שיוערמו כמה שפחות מכשולים, יהיו הרצונות אשר יהיו. בנוסף, לא עוסקים בשאלה האם יש הצדקה כלשהי להערמת המכשולים (בשם ערכים אחרים מערך החירות) – כל עוד יש מכשולים בפני יכולת-מימוש רצונותיי, נפגם ערך החירות שלי, במובנו השלילי. 
לפי תפיסת החירות החיובית אני חופשי לא ככל שאני עושה דבר כלשהו, אלא ככל שאני עושה דבר "נכון" כלשהו. תפיסה זו שמה דגש במקור ההתערבות שתגרום לעשיית דבר כלשהו ("על-ידי מי אני נשלט?"), בניגוד לתפיסה השלילית השמה דגש בתחום ההתערבות ("מה חופשי אני לעשות?"). התפיסה קשורה ברעיון האדנות העצמית – אדם הנוהג לפי טבעו, לפי הרציונאליות. הדגש במקרה זה יושם לא בהגדרת החירות עצמה, אלא בשאלה מהו אותו טבעו של האדם, לאן מכוונת אותה רציונאליות, מי הגורם שיקבע את התשובה לשאלות אלה (האל? התבונה? וכיו"ב). מידת-החופש נקבעת על-פי טיב הרצונות, בניגוד לתפיסה השלילית שם לא משנה מהן הרצונות לגופם. 
ברלין מבקר את החירות החיובית בעיקר בהקשר של יישומה בספירה הפוליטית. תפיסת החופש כחופש לחיות צורת-חיים מוכתבת אחת כלשהי, עלולה לשמש מסווה לרודנות אכזרית. משטרים רעים יכולים להתיימר לדעת מהו אותו דבר שהאדם צריך לרצות להשיגו "באמת", וכך במסווה של חתירה להשגת חופש גדול יותר עבורו המתבטא בהשגת רצונותיו האמיתיים, הם ידכאו וישללו ממנו את החופש. במילים אחרות: ברלין חושש ממדרון חלקלק, בו הקונספציה של הסתכלות על "האני" במונחים של אני אחר, אמיתי ונכון יותר, יכולה להוביל למצב בו האני של הפרט נעלם לתוך האני של הקבוצה הגדולה – הנקבע, כבדוגמה של משטרים עריצים, לפי דעותיו ורצונותיו של המנהיג. זו סכנה של התעמרות בבני-אדם בשם האני האמיתי שלהם.
הסכנה טמונה באימוץ רטוריקה ואידיאולוגיה של חתירה לחופש לטובת שלילה של החופש. בכך טמון גם ההבדל בין פטרנליזם לשמו לבין דיכוי רצונו של האדם. כאשר המדינה מגבילה את חירותו של האדם בשם ידיעה טובה יותר של הדבר הראוי לו, היא מצהירה בפה מלא שאותו ערך ראוי מסיג את ערך החופש. מנגד, כאשר המדינה מגבילה את חירותו של האדם בשם הרשאה מהאני העצמי שלו – כאילו הוא עצמו אמר שהוא יודע שזה ראוי לו יותר – היא מטשטשת את דיכוי החופש שלו. סכנת מדרון חלקלק זה קיימת יותר בתפיסה החיובית של החירות מאשר בתפיסה השלילית, לדידו של ברלין.
אם כן, הסכנה היא שתפיסה של חירות חיובית תוביל לשעבוד הפרט. מדוע ברלין תופס את התוצאה הפוטנציאלית של שעבוד הפרט כגרועה עד כדי פסילת תפיסת החירות המובילה לה? בשל עמדתו הדוגלת בפלורליזם של ערכים. לשיטתו, אין לנו תפיסה אחת ברורה של מהם החיים הטובים, מהם הרצונות הראויים. יש מחלוקות על-כך, באופן טבעי ומובנה. לכן, העמדה הראויה היא זו המאפשרת פלורליזם. פלורליזם יתאפשר רק דרך תפיסה של חירות במובן השלילי. רק כך יוכלו תפיסות שונות של מהם הרצונות הראויים לחיות זו לצד זו. 
2.
בניתוח החירות השלילית, ברלין מדגיש את מידת אי-ההתערבות של בני-אדם אחרים. לכאורה, הפילוסופיה הרביעית, נהנית מחירות במובן של אי-התערבות (=חירות שלילית), שכן חבריה מסלקים מעליהם את יומרותיהם של בני-אדם אחרים להתערב בהחלטותיהם – זכות זו שמורה רק לאל. אנשי פילוסופיה זו חותרים לכאורה לשחרור מעולם של הרומאים. ניתן היה לכן לומר שהם מבקשים להרחיב את התחום בו לא שמים מכשולים על יכולת מימוש רצונותיהם (בדוגמה הרלוונטית, בהקשר הדתי). 
ברם, האם סירוב להכפיף עצמך להתערבות בני-אדם אחרים ובמקביל הכפפה מוחלטת להשגחה עליונה משמיעים בהכרח חירות שלילית? אמפירית, ברלין מציין כי אידיאל החירות השלילית הוא חדש יחסית היסטורית. הוא מוסיף כי האמונה המוחלטת בחוקי ההשגחה שונה משמעותית מהאמונה בחירות מאי-התערבות. 	
אם כן, אולי אנשי הפילוסופיה הרביעית הינם אדונים לעצמם – במובן חירותם החיובית? לפי ברלין, הרצון להיות אדון לעצמך, מוכוון-עצמית, לבש במהלך ההיסטוריה גם את הצורה של הזדהות מוחלטת עם עיקרון/רעיון מסוים.  אולי ניתן לזהות את מה שמייחס בן-מתתיהו כ"אהבתם לחירות" כמבטאת חופש במובן של ציות לחוק שהם הטילו על עצמם? ואולי בכלל הם נשלטים על-ידי מעין-מיתוסים, כצורה של הטרונומיה המשעבדת את מאוויהם כליל? 
ההבחנה בין בלימת משהו – כחירות שלילית, לבין בלימת מישהו – כחירות חיובית, מרמזת על הכרעה בשאלות אלה: התפיסה שברלין היה מייחס להם הייתה זו של החירות החיובית. עניינם אינו דווקא בשאלה מה חופשי אני לעשות, כי אם בשאלה על-ידי מי אני נשלט. אין הם מעוניינים לשמוע מהפרושים מה הם דברי האל. הם מעוניינים לנסח לעצמם מה הם דברי האל. כאשר הם עונים לשאלה "מי ישלוט בנו", בתשובה "האל", אין בכך משום תשובה על מידת החירות השלילית שהם דורשים לעצמם ולקבוצתם (על-אף שכל מובן של חירות מכיל מידה מסוימת של חירות שלילית).
בכך מתגלה הפרדוקס בשיטתם: בעיניהם החירות האולטימטיבית היא עבודת האל. הם דומים לקטגוריה שברלין מכנה במאמרו "לוחמי-חופש", בכך שהחופש אותו הם מחפשים אינו בהכרח מכיל שחרור משעבוד כלשהו, אלא רק שחרור משעבוד של אחרים – הם רוצים את החופש להשתעבד לעצמם, במקרה שלנו – לאלוהים שלהם. הדבר דומה לשאיפה להכרה, למעמד כלשהו עליה ברלין מדבר בהקשר של חירות שקבוצות מסוימות מחפשות לעצמן. הם ישעבדו עצמם למישהו אחר וכך יהיו יותר חופשיים מבחינתם (ולכן, השאלה הרלוונטית לגביהם היא "מי ישלוט בנו", ולא "מה אנחנו חופשיים לעשות"). 
3.
טיילור תופס וממשיג את שני סוגי החירויות דלעיל בצורה מעט שונה מזו של ברלין. לפיו, חירות שלילית צריכה להיקרא למעשה "חירות הזדמנויות". זאת בניגוד לחירות חיובית, הנתפסת כחירות של מימושים. הוא מוסיף ומציין כי לא כל תפיסה של חירות שלילית צריכה להישען על קונספט ההזדמנויות, בעוד כל תפיסה של חירות חיובית צריכה להישען על קונספט המימושים. התפיסה המאומצת של חירות שלילית היא הקיצונית, הנשענת בהכרח על קונספט ההזדמנויות, ואותה הוא תוקף כשגויה.  
לדידו, לא ניתן לבסס על מושג זה תפיסה של חירות, שכן אין בעצם ההזדמנות לפעול ללא מעצורים די בכדי להפוך אותו לחופשי. עצם קיומם של הזדמנויות אינו הופך אותי לחופשי, צריך שיקרה "עוד משהו". העוד משהו הזה, הוא מימוש ההזדמנויות. לא ניתן לבסס תפיסה של חירות מבלי שיאומץ מבחן איכותי כלשהו בכל הנוגע לאותם מאוויים שכלפיהם נבחן החופש. ברגע שמאומץ קריטריון איכותי, עלינו להכיר באפשרות של הפרט לטעות בהערכה האיכותית של רצונותיו. לכן, לא ניתן לזנוח את תפיסת החירות החיובית – אחרת נאבד את הבסיס לשיפוט ערכי, את הבסיס לטענה לפי אנו רוצים לממש עצמנו בדרך כלשהי. 
מה שעומד בדרכם של אנשים לחיות חיים מלאים הוא מימוש של ערכים בסיסיים שלהם. מה שעומד בדרכם לאותו מימוש אינו בהכרח גורם חיצוני כגון המדינה, אלא גם גורמים "פנימיים". לכן, לא ניתן לקבל את תפיסת החירות השלילית, בה מידת-חירותי תלויה בהיעדר תסכולים חיצוניים, שכן ייתכן ותסכוליי (הפנימיים) רבים ומשמעותיים. כך, תפיסת החירות השלילית שוגה ב-3 מובנים מרכזיים: תפיסת ההזדמנויות בניגוד לתפיסת המימושים, אי-ההכרה בכך שתפיסה של חירות מחייבת מבחן איכותי להכרעה בין רצונותינו, ואי-ההכרה בכך שהפרט יכול לטעות בהערכה האיכותית של רצונותיו. 
כנגד התפיסה של חירות חיובית נשמעו לאורך השנים אזהרות מפי ליברלים ואחרים, לפיהם תפיסה זו מקצרת את הדרך ומורידה את הבלמים והריסונים מפני התערבות כוללת של המדינה בחיי הפרט, כפי שמתקיימת במשטרים מהסוגים הגרועים ביותר. טיילור דוחה את הזיהוי האוטומטי של חירות חיובית עם עריצות ודומיה.  כיצד הוא דוחה את מסע-ההפחדה הזה? הוא מכניס את ההתחשבות באוטונומיה של הפרט לתוך תפיסת החירות החיובית. ראינו שרק מי שמממש עצמו חופשי באמת. כעת טיילור טוען שכדי להגיע למימוש עצמי חייבת להיות לי אוטונומיה. מכאן נובע שהאוטונומיה היא תנאי הכרחי-מקדים לחופש (כאמור, יש תנאי נוסף מצטבר = המימוש). קונסטרוקציה זו מאפשרת לו לטעון שלא בהכרח תפיסת החירות החיובית תפגע באוטונומיה של הפרט – אותו דבר ממנו הפחידו אותנו חסידי החירות השלילית. 
במילים אחרות: גם אם אנו מודים שהפרט לא נמצא בעמדה טובה להיות השופט בכל הנוגע למידת חירותו, אין בכך משום ללמד כי בהכרח ישנם אחרים הנמצאים בעמדה טובה יותר ממנו להכריע בסוגיה זו. זאת, מטעמים של גיוון ומקוריות בקרב הפרטים. במקום להגן על עצמנו מפני החשש באמצעות "קו מאז'ינו" כגון הטיעון של ברלין ודומיו, ניתן להתגונן מבלי לזנוח את תפיסת החירות החיובית (וכך, כאמור, לשמור על היתכנות השיפוט הערכי), על-ידי הצבת הגבול במקום אחר – נטען שלמדינה אין יכולת להכריע מה הופך את הפרט לחופשי, מה הם הרצונות הראויים, החיים הטובים עבורו.  
שאלה	נקודה	ניקוד	בפועל	הערות	
1	הגדרת חירות שלילית	12		חירות מ-, תחום אי-ההתערבות, יהיו הרצונות אשר יהיו	
	הגדרת חירות חיובית	10		חירות ל-, מקור אי-ההתערבות, מידת החופש תלויה בטיב הרצונות 	
	דחיית החירות החיובית במישור הפוליטי – חשש לשעבוד הפרט	10		מדרון חלקלק שיוביל לשעבוד הפרט בשם חופש הפרט	
	דחיית החירות החיובית במישור הפוליטי – פלורליזם של ערכים	10		שעבוד הפרט רע כי אין לנו תפיסה אחת של החיים הטובים	
2	יישום – תפיסת חירות שלילית?	8		מסירים כבלים ששמו עליהם בני-אדם אחרים	
	יישום – חירות חיובית?	8		אדונים לעצמם	
	מסקנה – חירות חיובית	10		במובן של "לוחמי חופש". דגש על מי שולט בי, ולא מה אני חופשי לעשות	
3	המשגה שונה – חירות הזדמנויות מול חירות מימושים	8			
	לא ניתן להתבסס על תפיסה שלילית – אין בסיס לשיפוט ערכי	12			
	נטרול הסכנות במישור הפוליטי – למדינה אין יכולת לבצע שיפוטים טובים יותר מאשר הפרט	12		דגש על הבניית ערך האוטונומיה לתוך תפיסת החירות החיובית	
כללי	בונוס – שק"ד בוחן	3		יצירתיות, ניסוח וכו'	

שאלה 1 = 42 נק'. שאלה 2 = 26 נק'. שאלה 3 = 32 נק'. 

ציון סופי _________________