דנג"צ מס' 2751/94
 בשג"צ מס' 3219/94
 (בג"צ מס' 1607/94)

  1. "לשכה אחרת"
  2. ד"ר שלמה כהן, עו"ד
  3. אסתר פיירשטיין-לבני, עו"ד
  4. ש' פורת, עו"ד

 נגד

  1. שר החוץ
  2. יעקב ויסמונסקי

בבית המשפט העליון
 [27.10.94]
                             לפני הנשיא מ' שמגר

 חוק בתי המשפט [נוסח משולב], תשמ"ד-1984, ס"ח 198, סעיפים 30(א), 30(ב) - חוק שירות המדינה (מינויים), תשי"ט-1959, ס"ח 86, סעיפים 7, 19, 23, התוספת.

 העותרים מבקשים לקיים דיון נוסף בפסק הדין, שבו נדחתה עתירתם לפסול את מינויו של המשיב 2 לתפקיד קונסול כללי של מדינת ישראל בברלין.
 לטענת העותרים, המשיב 2 חסר השכלה וניסיון רלוואנטיים ונבחר לתפקיד בשל היותו עסקן מפלגתי ומקורבו של המשיב 1. לפי הטענה, הציג המשיב 1 את המלצתו למנות את המשיב 2 לפני ועדת מינויים של משרד החוץ, וזו אישרה את המינוי על סמך קורות חיים בכתב שהוגשו לה, בלא לפגוש את המשיב 2 ובלא לראיינו.

 בית המשפט העליון פסק:
 א. (1) אין דיון נוסף אלא על-פי הוראותיהם של סעיפים 30(א) או (ב) לחוק בתי המשפט [נוסח משולב], תשמ"ד-1984 (547 ה-ז).
 (2) מנוסחן של ההוראות האמורות עולה כי הדיון הנוסף הוא תולדת התקיימותם בצוותא של שני המרכיבים העיקריים הבאים: גיבושה של הלכה בערכאת הערעור, כאשר להלכה זו אחד מן הסימנים הייחודיים שהוגדרו בסעיף 30(ב);
 החלטתם של נשיא בית המשפט העליון, או השופט האחר הדן בבקשה, על-פי שיקול הדעת המוקנה להם בחוק, כי הנושא ראוי להליך שיפוטי נוסף, כפי שנתבקש (547 ז-548 א).
 (3) דיון נוסף אינו ערעור נוסף; אין הוא כלי להעברתו של פסק הדין של בית המשפט העליון, שניתן בשלושה, בשבט הביקורת של ערכאה נוספת, אך ורק בשל כך שנותרו

= 544 =

 ספקות באשר לנכונות התוצאה או לסמכותה, או בשל כך שהנושא הוא בעל חשיבות, לאו דווקא משפטית, ועל-כן ראוי לעיין בו מחדש (548 ב-ג).
 (4) בנסיבות דנן, ההכרעה בבית המשפט העליון בעניין נושא הבקשה דנן לא נפלה על יסוד בחינת ההלכות ועקרונות המשפט, אלא כתוצאה מהחלטתו להתערב או שלא להתערב בשיקול הדעת של אותם גורמים ברשות המבצעת שהחליטו בעניין.
 על-כן אין להורות, מן הבחינה המשפטית, על קיום דיון נוסף (548 ד-ה).
 ב. בלי להביע עמדה על המינוי הקונקרטי, ספק הוא אם דרכי המינוי משקפות נוהל פעולה ראוי מבחינת סדרי השלטון והמינהל התקינים ואם שיטת הבחירה היא יעילה ומשרתת את מטרתה. מן הראוי הוא שדרכי הפעולה הקיימות ייבחנו מחדש על-ידי הרשויות הממלכתיות המופקדות על סוגיה זו (549 ב-ד).

 פסקי-דין של בית המשפט העליון שאוזכרו:
 [1] בג"צ 4566/90 דקל נ' שר האוצר ואח', פ"ד מה (1) 28.
 [2] דנ"פ 3489/93 - לא פורסם.
 [3] ד"נ 21/58 כהן נ' היועץ המשפטי, פ"ד יג 234.
 [4] ד"נ 6/82 ינאי נ' ראש ההוצאה לפועל ואח', פ"ד לו (3) 99.
 [5] ד"נ 3/88 בן ציון נ' הוצאת מודיעין בע"מ ואח', פ"ד מב (2) 212.

 עתירה לדיון נוסף בעניין שבית המשפט העליון פסק בו בשלושה (השופטים ג' בך, י' קדמי, ט' שטרסברג-כהן) מיום 25.4.94 בבג"צ 1607/94. העתירה נדחתה.

  ש' פורת - בשם המבקשים;
א' מנדל, סגן בכיר א וממונה על ענייני בגצ"ים בפרקליטות המדינה - בשם המשיב
 1;
ב' ליברמן - בשם המשיב 2.

פסק-דין

 1. בקשה לדיון נוסף בעניין שנדון בבית המשפט העליון בבג"צ 1607/94.

 2. העתירה בבג"צ 1607/94 הופנתה כלפי שר החוץ, מר שמעון פרס, ונתבקש בה כי השר ייתן טעם מדוע לא תבוטל ההחלטה בדבר מינויו של המשיב השני, מר יעקב ויסמונסקי, כקונסול כללי של מדינת ישראל בברלין; זאת מאחר שהמועמד הוא, לדברי העותרים, "חברו ומקורבו המפלגתי של השר, אדם חסר השכלה ונסיון רלבנטי, עסקן מפלגתי".

 כפי שמתואר בפסק-דינו של בית-משפט זה בבג"צ 1607/94, עלה עניין מינויו של המשיב השני לתפקיד הנ"ל במסגרת המינויים הנעשים שלא מבין אנשי סגל משרד החוץ, אלא במסגרת המכסה של מועמדים מן החוץ, כפי שנקבעה בין הנהלת משרד החוץ ובין נציבות שירות המדינה בשנת 1969. ההמלצה על מינויו של המשיב השני באה מן המשיב

= 545 =

 הראשון, הוא שר החוץ, שהכיר את המועמד באופן אישי, בין היתר מתוך פעילותם המשותפת במישור המפלגתי.

 פסק הדין ממשיך ומתאר כי אחרי ששר החוץ גיבש עמדתו, שלפיה המשיב השני הוא המועמד המתאים למשרה הנ"ל, הובא אישור המועמדות לפני ועדת המינויים העליונה במשרד החוץ. בראש ועדה זו מכהן סגן שר החוץ ועמה נמנים מנכ"ל משרד החוץ, המשנה למנכ"ל, נציגו של השר, המפקח הכללי של משרד החוץ, הסמנכ"ל למינהל ושני נציגים של ועד העובדים.

 הצעת השר לאשר את המינוי הובאה לפני הוועדה הנ"ל בכתב, וצורפו אליה קורות חיים של המשיב השני, שזה פירוטם:
 "קורות חיים
 16.9.35           נולד בישראל 1955-1953         בצה"ל 1953-1949         'ארגמן' - שוליית מסגר מכני 1959-1955         'ארגמן' - מסגר מכני, רתך, חרט 1961              אגודת צרכנות תל אביב, מנהל סופרמרקט 1965-1961         המחלקה לצעירים מרכז מפא"י - מרכז מחוז הדרום 1968-1965         מרכז ארגוני, מזכיר ארגוני משמרת צעירה רפ"י 1972-1968         מזכיר ארגוני משמרת צעירה מפלגת העבודה 1976-1972         מרכז ארגוני אחראי על מחוז הדרום, מפלגת העבודה 1993-1976         ראש המועצה המקומית גבעת שמואל 1994              מתאם הפעולות - מרכז השלטון המקומי השכלה והשתלמויות:
 1949              בית הספר יסודי "עממי" ברמת-גן 1952-1949         בית הספר מקצועי - מקס-פיין מסגרות 1958              בגרות אקסטרנית (חלקית) 1960-1959         המכון למחקר והשכלה בית ברל **                כלכלה ומינהל עסקים **                המרכז הישראלי לניהול שיווק, ומכירה - התמחות בניהול סופרמרקט 1980-1979         אוניברסיטת בר-אילן - שלטון מקומי

= 546 =

 מצב משפחתי:
 נשוי + 3. זיו, גלי, הדר שפות:             עברית יידיש גרמנית אנגלית".

 ככל העולה מן החומר שלפנינו לא ראיינה הוועדה את המועמד ולא ביקשה חוות-דעת נוספות.

 המינוי אושר בוועדה והובא על-ידי שר החוץ לאישור ועדת השרים לעניין מינויים לשירות החוץ ולאחר מכן לאישור הממשלה במליאתה. קורות חייו של המועמד נמסרות לכל משתתף בוועדת השרים הנ"ל ובישיבת הממשלה.

 אוסיף למען שלמות התמונה, כי בהסכמת המדינה הוגשו על-ידי העותרים לוועדה של משרד החוץ, אחרי הגשת העתירה, ראיות שנועדו לחזק את טענת העותרים בדבר אי-התאמת השיב השני לתפקיד המיועד לו. הוועדה לא שינתה את עמדתה.

 טענת העותרים הייתה כי עניין המינוי לא נבדק כנאות על-ידי ועדת המינויים העליונה של משרד החוץ, וכי למשיב השני אין כלל כישורים מתאימים למינוי כאמור.

 בפסק-דינו של בית-משפט זה בבג"צ 1607/94 נדחו הטענות הנ"ל. צוין כי לפני בית המשפט לא הייתה ראיה, ולו ראיה לכאורה, שוועדת המינויים העליונה של המשרד לא הייתה מסוגלת להתרשם מהמידע שהובא לפניה בדבר התאמתו של המשיב השני לתפקיד הנ"ל. לשון אחר, נקבע כי לא היה מקום למסקנה שחברי הוועדה שימשו, כפי שנטען, רק חותמת גומי למינוי שלא יכלו לעמוד על טיבו. בית המשפט ציין כי מן התיעוד שהוגש לבית המשפט עלה כי המשיב השני נבחר לראש המועצה המקומית בגבעת שמואל, וכיהן בתפקיד זה בין השנים 1976 עד 1993. הוא השתתף במספר רב של משלחות רשמיות לחוץ-לארץ, במיוחד בארצות דוברות גרמנית. כן מילא תפקידים רשמיים רבים במסגרות מינהליות שונות. בית המשפט מסכם ואומר כי אם מוסיפים לכך את המלצת השר שהמועמד מוכר לו אישית, הרי אין מקום למסקנה שחברי הוועדה לא היו מסוגלים לשקול את המועמדות באופן ענייני או שלא עשו כן הלכה למעשה.

 על-כן, דחה בית-משפט זה את העתירה.

 3. בבקשה לדיון נוסף הצביעו העותרים על כך כי בעקבות החלטת שר החוץ שאושרה בממשלה מתמנה חברו ומקורבו המפלגתי של השר לקונסול כללי בברלין, כאשר הלה חסר התאמה לתפקיד. העותרים מציינים כי לפני ועדת המינויים היה רק דף קורות חיים של המועמד, וכי איש לא ראיין את המועמד, לא בדק את כישוריו, ידיעותיו או ניסיונו.

= 547 =

 איש גם לא בדק אם המועמד דובר גרמנית או אנגלית, אם הוא מכיר את ההיסטוריה והתרבות הגרמנית, או אם הוא מתאים ומסוגל להופעה ציבורית. כפי שגם עולה מפסק הדין, המינוי לא היה יוצא אל הפועל אלמלא ההיכרות האישית בין המועמד עם שר החוץ, בשל פעילות משותפת במישור המפלגתי-פוליטי. מכאן שהמינוי הוא פוליטי במוצהר.

 לדברי העתירה, שהסתמכה, בין היתר, על האמור בבג"צ 4566/90 דקל נ' שר האוצר ואח' [1], בעמ' 37, השפעות פוליטיות פסולות קשות להוכחה, וניתן רק להסיק מסקנות נסיבתיות ממכלול נתוני הרקע. על-כן ציינו העותרים, כי היה די להראות כי על-פי אמת המידה של האדם הסביר חשוד המינוי בפסלות, וכי המינוי נעשה בלי שכישוריו של המועמד נבדקו על-ידי גורם עצמאי מקצועי. יש בכך נסיגה משמעותית בהחלת עקרונות השוויון וטוהר המינהל הציבורי של המדינה, ופסק הדין נושא העתירה איננו מתיישב עם הדברים שנאמרו על-ידי בית-משפט זה בכל הנוגע למינויים המונעים על-ידי שיקולים פוליטיים.

 4. המשיב השני הגיב על העתירה בהודעה שבה נאמר כי העניין נושא העתירה אינו ראוי לדיון נוסף, כי במקרה דנן אינם חלים הכללים המשפטיים שלפיהם מודרך נשיאו של בית-משפט זה בבואו לשקול אם להורות על דיון נוסף. לפי הטענה, אין לפנינו אלא ערעור כפשוטו על החלטתו של בית-משפט זה בבג"צ 1607/94. מכאן שיש לדחות את הבקשה לדיון נוסף.

 5. המדינה ציינה בתגובתה לבקשה לדיון נוסף כי בפסק הדין בבג"צ 1607/94 לא נקבעה כל הלכה, ובוודאי לא הלכה חדשה או הלכה הסותרת הלכות קודמות של בית המשפט הגבוה לצדק. נטל הראיה היה על העותרים, ולעניין זה לא די בהשערות ובתחושות, אלא מן הנכון להביא ראיות המעוררות ספק מהותי.

 6. אין דיון נוסף אלא על-פי הוראותיהם של סעיפים 30(א) או (ב) לחוק בתי המשפט [נוסח משולב], תשמ"ד-1994, אשר זו לשונם:

 "(א) עניין שפסק בו בית המשפט העליון בשלושה, רשאי הוא להחליט, עם מתן פסק דינו, שבית המשפט העליון ידון בו דיון נוסף בחמישה או יותר.

 (ב) לא החליט בית המשפט העליון כאמור בסעיף קטן(א), רשאי כל בעל דין לבקש דיון נוסף כאמור; נשיא בית המשפט העליון או שופט אחר או שופטים שיקבע לכך, רשאים להיענות לבקשה אם ההלכה שנפסקה בבית המשפט העליון עומדת בסתירה להלכה קודמת של בית המשפט העליון, או שמפאת חשיבותה, קשיותה או חידושה של הלכה שנפסקה בענין, יש, לדעתם מקום לדיון נוסף".

 מנוסחן של הוראות חוק אלה עולה כי הדיון הנוסף הוא תולדת התקיימותם בצוותא של שני המרכיבים העיקריים הבאים:

= 548 =

 (1) גיבושה של הלכה - בערכאת הערעור - כאשר להלכה זו אחד מן הסממנים הייחודיים שהוגדרו בסעיף 30(ב) לחוק הנ"ל, שצוטט לעיל;

 (2) החלטתם של נשיא בית המשפט העליון או של השופט האחר שדן בבקשה, על-פי שיקול הדעת המוקנה להם לפי הוראת החוק הנ"ל, כי הנושא ראוי להליך שיפוטי נוסף, כפי שנתבקש.

 שני המרכיבים הם מצטברים, והרצון לקיים עיון ודיון נוספים, כאמור לעיל, אין די בו אם לא הונחה התשתית הנדרשת על-פי דין, היינו אם לא נוצרה הלכה שאחד מסממניה הוא מבין אלה המנויים בסעיף 30(ב). על-כן, דיון נוסף אינו ערעור נוסף (דנ"פ 3489/93 [2]); קרי, אין הוא כלי להעברתו של פסק הדין של בית המשפט העליון שניתן בשלושה, בשבט הביקורת של ערכאה נוספת, אך ורק בשל כך שנותרו ספקות באשר לנכונות התוצאה או לסבירותה (ד"נ 21/58 כהן נ' היועץ המשפטי [3]), או בשל כך שהנושא הוא בעל חשיבות, לאו דווקא משפטית, ועל-כן ראוי לעיין בו מחדש. ממילא, מעטים המקרים שבהם מצטרפים יחד הן קיומה של סתירה בהלכה, חידוש בהלכה או חשיבות או קשיות שבה, והן הערכה, כי הנושא ראוי לבחינה שיפוטית נוספת (ד"נ 6/82 ינאי נ' ראש ההוצאה לפועל ואח' [4]; ד"נ 3/88 בן ציון נ' הוצאת מודיעין בע"מ ואח' [5]).

 בפסק הדין בבג"צ 1607/94 לא נפסקה הלכה כלשהי, וממילא לא חידש פסק הדין דבר הלכה; לא הפן המשפטי הוא ששימש מרכז הכובד של הדיון, אלא מערכת הנסיבות העובדתית וההערכה של בית המשפט כלפי אופן הפעלת שיקול הדעת של ועדת המינויים של משרד החוץ.

 לשון אחר, ההכרעה בבית-משפט זה לא נפלה על יסוד בחינה של הלכות ועקרונות משפט, אלא כתוצאה מהחלטתו של בית המשפט להתערב או שלא להתערב בשיקול הדעת של אותם גורמים ברשות המבצעת שהחליטו בעניין.

 על-כן לא ניתן להורות במקרה דנן, מן הבחינה המשפטית, על קיום דיון נוסף, וכך אני מחליט. קרי, העתירה נדחית והצו שיצא בעקבותיה בטל.

 7. בשולי הדברים מתחייבת, עם זאת, הערה בעניין ההליכים למיניים מן הסוג שנדון לפנינו.

 סעיף 23 לחוק שירות המדינה (מינויים), תשי"ט-1959, קובע כי למשרה מן המשרות המפורטות בתוספת לחוק לא יתמנה אדם אלא באישור הממשלה ובתנאים שנקבעו.
 בתוספת לחוק נכללה בין משרות אלה משרת קונסול כללי.

 הבחירה למשרה כאמור פטורה מתחולת סעיף 19 לחוק הנ"ל, הדן במכרז. לפי טיבו של המינוי, הפטור הוא סביר. כן לא חלה על הבחירה חובת ההתייצבות של המועמד לפני ועדת שירות (הכוללת, לפי סעיף 7 לחוק הנ"ל, גם אנשי ציבור שאינם עובדי מדינה).

= 549 =

 במקום כל אלה באים שלושת שלבי המינוי על-ידי ועדת המינויים של משרד החוץ, ועדת השרים ומליאת הממשלה. הוועדה של משרד החוץ מורכבת אך ורק מאנשים הכפופים לשר החוץ; היא פעלה, כפי שעלה מן החומר שלפנינו, על-פי המלצת השר ובעקבות עיון בקורות החיים של המועמד. ככל העולה מן החומר שלפנינו, היא אינה רואה ואינה מראיינת את המועמד כדי לעמוד במו עיניה, תוך שיחה עמו ועל יסוד התרשמות ישירה, על התאמתו לתפקיד של נציג ישראל, ובמקרה דנן הנציג באחת הבירות החשובות בעולם. די לה, למשל, שאותו מועמד יציין בקורות החיים בכתב שהוא שולט בלשון פלונית, כדי שהדבר יקובל על-ידי הוועדה. היא גם אינה מבקש חוות-דעת כלשהן. משמע, למעשה, היא מחליטה אך ורק על-פי המלצת שר החוץ. לפני ועדת השרים ומליאת הממשלה מובאים גם כן רק קורות החיים, ומצטרפת לכך המלצת ועדת משרד החוץ, אשר כאמור לא קיבלה מידע שניתן לבנות עליו הערכה אובייקטיבית.

 אינני רואה מקום להביע דעה כלשהי על המינוי הקונקרטי נושא עתירה זו.
 הערותיי הן כלליות: לאור התיאור של אופן הפעולה של הוועדה מתעורר ספק רב אם מה שהוכח לנו משקף נוהל פעולה ראוי מבחינת סדרי השלטון והמינהל התקינים, ואם שיטת הבחירה היא יעילה ומשרתת את מטרתה.

 לטעמי, מתחייב שדרכי הפעולה הקיימות ייבחנו מחדש, ובין היתר הרכב הוועדה (קרי, עניין היעדרם מבין חבריה של איש ציבור בלתי תלוי ושל עובד שאינו מבין עובדי המשרד הבוחר), סדרי הבחירה (קרי אי-קיום ראיונות והיעדרן של חוות-דעת) והיעדר אמות מידה מנחות לבחירה. הנושא ראוי לשיקול ולעיון מחודשים של הרשויות הממלכתיות המופקדות על סוגיה זו.

 ניתן היום, כ"ב בחשוון תשנ"ה (27.10.94).